SVAR PÅ INSTUDERINGSFRÅGOR:

Bakgrunden (under artonhundratalet) till första
världskriget, ryska revolutionen och demokratins genombrott i Sverige

FRÅGA
3
Hur och när enades Tyskland (och vilken person ledde det hela)? Vad
ingick i det nya tyska kejsardömet (jfr 1815)? Hur utvecklades Tyskland
fram till sekelskiftet, industriellt och politiskt? Hur påverkades
stabiliteten i Europa?

SVAR: Bakgrund: Det
tysk-romerska riket hade slutligen upplösts av Napoleon 1806. Vid
Wienkongressen 1815 bestämdes att ett tyskt förbund bestående
av ett trettiotal stater skulle bildas. Detta var ganska löst och när
nationalismen fick större betydelse under 1800-talet växte kraven att
ena Tyskland. Enandet kom till stånd på 1860-talet och det leddes
av Otto von Bismarck som var ministerpresident (regeringschef) i Preussen.

SVAR på frågan
” Hur och när enades Tyskland (och vilken person ledde det hela)?
” (Kopierat ur boken: kapitlet Nationellt enande – Tyskland och Italien):

”I tre krig
genomfördes enandet. Först besegrades Danmark gemensamt av Preussen
och Österrike (1863). Danskarna förlorade hertigdömena Slesvig
och Holstein som skulle förvaltas gemensamt av Preussen och
Österrike. Bismarck såg dock till att segrarmakterna blev oense om hur
detta skulle gå till, vilket ledde till krig dem emellan. Efter att ha
besegrat även Österrike var Preussen ensamt kvar som tänkbar
ledare för ett tyskt rike. Tidigare hade en möjlig lösning varit
att både Preussen och Österrike, tillsammans med alla andra tyska
mindre stater, skulle enas till ett gemensamt tyskt rike. Detta kallades den stortyska lösningen. Nu var dock
det alternativet ej längre aktuellt. Nu gällde endast den lilltyska lösningen vilket innebar
ett Tyskland under Preussens ledning, utan Österrike.

Fortfarande
var dock flera sydtyska stater - Bayern m fl - ovilliga att låta sig
slås samman med Preussen under den preussiske kungens ledning, till ett
enat Tyskland. Bismarck förde då en skickligt manipulerande politik
i avsikt att provocera fram ett franskt anfall mot Preussen, vilket också
blev följden. Meningen med det hela var sedan att de sydtyska staterna -
vid ett sådant angrepp - skulle ge upp sitt motstånd och sluta upp
bakom Preussen, till försvar mot fransmännen. Detta lyckades också.
I det fransk-tyska kriget 1870-71 samlades tyskarna under preussisk ledning och
vann en överraskande lätt seger.

Medan
kriget fortfarande pågick samlades alla tyska furstar i spegelsalen i
Versailles. Där utropades det nya
tyska kejsardömet med Preussens kung som kejsare. Bismarck var dock
den som stod för det mesta av politiken. Han utnämndes till
rikskansler och behöll sin starka roll fram till 1890.

SVAR på
frågan: ”Vad ingick i det nya tyska kejsardömet (jfr
1815)?”: Alla de tyska staterna men inte Österrike.
Från Ostpreussen i öster till Elassas-Lothringen i väster
(erövrat 1871 från Frankrike) och från Nordsjön och
Östersjön i norr till Bayern i söder.

SVAR på frågan
”Hur utvecklades Tyskland fram till sekelskiftet, industriellt och
politiskt?”: Som ett enat land kunde Tyskland bli
ännu starkare såväl politiskt och militärt som
industriellt. Industriellt var enandet av stor betydelse. Någon har sagt
att Tysklands enande inte så mycket kom av blod och järn (syftar på ”järnkanslern”
Bismarcks hårda krigspolitik även kallad ’realpoitik’)
som av kol och järn.
Järnvägar byggdes och industrin växte i den stora gemensamma
marknad som uppstod i det nya tyska riket. Alla gränshinder mellan de
tyska furstendömena i form av tullar m.m. var ju nu avskaffade och en
gemensam valuta hade införts. Vid sekelskiftet hade Tyskland gått om
Storbritannien och var nr 1 i världen.

SVAR på frågan
”Hur påverkades stabiliteten i Europa?”: Tysklands
enande var en mycket viktig händelse som helt kastade om den politiska
situationen i Europa. Tyskland hade visat sig vara mycket starkt militärt.
Som ett enat land kunde de bli ännu starkare och utmana alla de andra
stormakterna. Fransmännen var förnedrade och kände ett starkt
revanschbehov för lång tid framåt. Något som fick
ödesdigra följder senare inför första världskriget.

För
tyskarnas del innebar den ökade styrkan samtidigt risker för att de
andra länderna skulle göra gemensam sak och vända sig mot dem.
Framför allt var alltså Frankrike revanschsuget efter det
förnedrande nederlaget i fransk-tyska kriget 1870-71. Under Bismarcks tid
fördes dock en skicklig tysk utrikespolitik. Tyskland,
Österrike-Ungern och Ryssland ingick 1873 trekejsaravtalet i avsikt att avvärja revolutionära faror[1]. I
östra Europa hade Tyskland med andra ord inga fientliga makter att frukta.
I väster gynnades Tyskland av Storbritanniens och Frankrikes rivalitet i
kampen om kolonierna. Tyskland under Bismarck engagerade sig inte i denna
tävlan. År 1882 ingicks också trippelalliansen mellan Tyskland, Österrike-Ungern och Italien
och 1887 slöts en återförsäkringstraktat
mellan Tyskland och Ryssland. Allt under Bismarcks ledning.

Under
1800-talets sista decennium skedde avgörande omkastningar i det
utrikespolitiska läget. Motsättningar mellan den nye kejsaren,
Wilhelm II, som tillträdde 1888 och Bismarck tvingade den senare att
avgå två år senare. Wilhelm II förde en mer impulsiv och
obetänksam politik vilket bland annat också inbegrep att ta upp
kampen om kolonierna för att ge Tyskland en ’plats i solen’.
(För den fortsatta utrikespolitiken och alliansbildningen se boken under
kapitlet Världskrigens
tid/Bakgrunden till första världskriget).

FRÅGA 5  Vad
skiljer den "nya imperialismen" som började omkring 1870-80
från äldre former av imperialism?

SVAR: Den nya
imperialismen under slutet av 1800-talet hängde samman med industrialismen
i Europa. Genom denna kom det ett stort behov av råvaror och dessutom
marknader utanför moderlandet. Hemmamarknaderna räckte inte till. Den
enormt ökande industriproduktionen kunde ju säljas i kolonierna. Kort
sagt var orsakerna till den nya imperialismen av mer utpräglat ekonomiskt
slag än vad fallet varit vid tidigare kolonialism och erövringar.

[1] Trekejsaravtalet är
mer känt, under namnet trekejsarförbundet. Det hade varit flera
uppror i framför allt Ryssland och Österrike-Ungern. De tre
imperierna värnade alla om den bestående ordningen. Såväl
nationella strävanden som liberal och socialistisk agitation slogs ner.
Det hände att man då hjälpte varandra i nedslåendet av
upproren.